God kväll.
Mr Carl Laemmle anser att det vore olämpligt
att visa den här filmen utan ett varnande ord.
Vi ska skildra historien om Frankenstein,
en vetenskapsman
som försökte skapa en människa i sin egen avbild
utan att räkna med Gud.
Det är en av de märkligaste historier som någonsin berättats.
Den handlar om skapelsens två stora mysterier,
liv och död.
Ni kommer säkert att finna den spännande.
Ni kanske blir chockade.
Ni kanske till och med blir förfärade.
Så om någon av er inte vill utsätta era nerver för denna påfrestning
har ni chansen att...
Tja, vi har varnat er.
Amen.
Ner! Ner, din dåre!
Nu.
Skynda på.
Fort, fort.
Månen stiger. Ingen tid att förlora.
Var försiktig!
Såja.
Här har vi honom!
Han vilar i väntan på det nya livet.
Såja.
Titta. Det hänger kvar än.
Klättra upp och skär av repet.
- Nej! - Jodå. Liket kan inte skada dig.
Här är kniven.
Se upp!
Här är kniven.
Här kommer jag.
Är det användbart?
Nacken är bruten.
Hjärnan är oanvändbar.
Vi måste hitta en annan hjärna.
Goldstadts Medicinska Fakultet
Det räcker, mina herrar.
För att avsluta, mina damer och herrar,
här har vi en av de mest välbevarade mänskliga hjärnor
som jag någonsin sett här på universitetet.
Och här är en typisk brottslings abnorma hjärna.
Lägg märke till bristen på vindlingar på frontalloben
jämfört med en normal hjärna,
och den tydliga degenereringen av den mellersta frontalloben.
Alla dessa degenererade kännetecken
stämmer perfekt med sjukdomshistorien hos den döde mannen här,
vars liv var fyllt av brutalitet, våld och mord.
Båda dessa burkar får stå kvar för ert beskådande.
Tack, mina herrar. Lektionen är slut.
NORMAL HJÄRNA
ABNORM HJÄRNA
Herr Victor Moritz.
Victor.
- Jag är så glad att du kom. - Vad är det, Elizabeth?
- Jaså, Henry har hört av sig. - Ja. Första brevet på fyra månader.
Det kom nyss.
- Du måste hjälpa mig. - Givetvis hjälper jag dig.
Jag är rädd.
Jag har läst brevet flera gånger, men det består bara av ord
som jag inte förstår.
Hör här.
"Du måste tro på mig, Elizabeth. Vänta.
"Mitt arbete måste komma först, även före dig.
"På nätterna tjuter vinden i bergen.
"Det finns ingen här.
"Ingen nyfiken kan spionera på min hemlighet."
- Vad menar han? - Vad står det mer?
"Jag bor i ett gammalt övergivet vakttorn
"nära staden Goldstadt.
"Bara min assistent är här och hjälper mig med experimenten."
- Jaså, hans experiment. - Ja, det är det som skrämmer mig.
Samma dag vi förlovade oss berättade han om sina experiment.
Han sa att han var nära en så fantastisk upptäckt
att han fruktade för sitt förstånd.
Han hade en märklig blick i ögonen, något mystiskt.
Hans ord berörde mig djupt.
Jag har förstås aldrig tvivlat på honom, men jag är orolig ändå.
Och nu det här brevet.
Den här oron måste få ett slut. Jag måste få veta.
Victor, har du sett honom?
Ja. För ungefär tre veckor sen.
Jag träffade honom på en promenad i skogen. Han berättade även för mig.
Jag frågade om jag fick besöka hans laboratorium.
Han blängde på mig och sa att han inte släppte in någon där.
Han betedde sig mycket underligt.
Vad kan vi göra?
- Han kanske är sjuk... - Oroa dig inte.
Jag söker upp dr Waldman, hans gamle lärare på medicinska fakulteten.
Han kanske kan berätta mer om det här.
Så snällt av dig, Victor.
Jag skulle gå till världens ände för dig.
Det vill jag inte. Jag tycker för mycket om dig.
Om du ändå gjorde det.
- Victor. - Förlåt mig.
God natt, Victor, och tack.
God natt. Oroa dig inte. Lova det.
Jag lovar.
- Victor? - Vad är det?
- Jag följer med dig. - Det går inte!
Jag måste! Jag är strax klar.
Herr Frankenstein är en mycket begåvad ung man,
men så excentrisk att det oroar mig.
Jag är orolig för Henry. Varför lämnade han universitetet?
Studierna gick bra och han verkade nöjd med sitt arbete.
Hans forskning om kemisk galvanism och elektrobiologi
låg långt före våra teorier här vid universitetet.
Han hade faktiskt utvecklat den mycket långt.
Den började bli farlig.
Herr Frankenstein har förändrats mycket.
- Som ett resultat av sitt arbete? - Ja, hans arbete.
Hans vansinniga ambition att skapa liv.
Hur då?
Berätta allt, vad det än är.
Kropparna vi dissekerar för undervisningen
var inte perfekta nog för hans experiment, sa han.
Han ville att vi skulle ge honom andra kroppar,
och inte vara så noga med hur och var vi fick tag på dem.
Jag sa att hans krav var orimliga,
så han lämnade universitetet för att få arbeta ostörd.
- Han hittade vad han behövde på annat håll. - Djurkroppar.
Några djurkroppar, än sen?
Ni förstår inte riktigt vad jag menar.
Herr Frankenstein var bara intresserad av mänskligt liv.
Först förgöra det, sedan återskapa det.
Det är hans vansinniga dröm.
- Kan vi besöka honom? - Ni kommer inte att vara välkomna.
Det struntar jag i. Jag måste träffa honom.
Dr Waldman, Henry lyssnar på er.
Kan ni inte följa med?
Beklagar, men Herr Frankenstein är inte längre min elev.
Men han respekterar er.
Kan ni inte hjälpa oss att få hem honom?
Nåväl, Fräulein. Jag har varnat er.
Men om ni önskar, så följer jag med.
- Fritz! - Hallå
Är kopplingarna klara?
Ja, de är klara.
Kom hit ner och hjälp till med anordningarna.
Vi har mycket att göra.
Se UPP-
Idiot!
Om stormen utvecklas som jag hoppas
har du mycket nog att vara rädd för innan natten är över.
Sätt dit elektroderna.
Den här stormen blir magnifik!
Himlens alla elektriska hemligheter!
Den här gången är vi redo, eller hur, Fritz? Redo.
- Vad är det? - Titta !
Oj.
Inget att vara rädd för. Titta.
Inget blod, ingen förruttnelse.
Bara några stygn.
Och titta, här är kronan på verket.
- Hjärnan du stal, Fritz. - Ja.
Tänk bara. En död mans hjärna
som väntar på att leva igen i en kropp jag har tillverkat med mina egna händer.
Mina egna händer.
Vi gör ett sista test. Koppla på apparaterna.
Bra.
Om 15 minuter har stormen nått sin fulla kraft.
Då är vi redo.
Vad var det?
- Det är någon där. - Tyst.
Skicka iväg dem.
Ingen får komma in hit.
Fort! Täck över den här.
- Vilka det än är, släpp inte in dem. - Lita på mig.
Att någon måste komma just nu!
Tror de att jag ska släppa in dem? Knappast.
De ska få ångra att de stör mitt i natten.
Vi har för mycket att göra.
Vänta lite! Lugna er!
Vänta lite. Jag kommer.
- Det är dr Waldman, Fritz. - Ni får inte träffa honom. Åk hem.
Knacka bara, ni kan inte komma in.
- Henry! - Frankenstein!
Henry!
- Öppna! - Släpp in oss!
Vem är det? Vad vill ni? Lämna mig ifred!
Det är Elizabeth. Öppna!
- Henry! - Henry!
- Vad vill du? - Öppna.
- Släpp in oss! - Lämna mig ifred.
Låt oss åtminstone få skydd från stormen!
- Varför har du låst porten? - Henry!
Snälla Elizabeth, åk hem.
- Lita på mig. - Du är sjuk.
- Vad är det? - Ingenting. Jag mår bara bra.
Jag lovar.
Förstår du inte att jag måste få vara ifred?
Du förstör allting. Mitt experiment är nästan klart.
Vänta lite. Jag förstår.
Jag tror på dig, men jag kan inte lämna dig inatt.
- Du måste åka! - Henry, du är omänsklig!
- Du är galen! - Jaså?
Vi får se om jag är galen eller inte.
Följ med upp.
Är ni säkra på att ni vill komma in?
Nåväl.
Beklagar, men jag är tvungen att vidta ovanliga försiktighetsåtgärder.
Sätt er.
Sätt er!
Du också, Elizabeth.
Snälla.
Nyss sa du att jag var galen.
- Imorgon får vi se om det stämmer. - Rör den inte!
Beklagar, doktor, men jag insisterar.
Varsågod.
Dr Waldman, ni lärde mig mycket vid universitetet
om violett strålning, ultraviolett strålning,
som ni sa var den högsta färgen i ljusspektrat.
Ni hade fel.
Med dessa apparater har jag nått längre än så.
Jag har upptäckt den strålning som först förde liv till planeten.
Jaså? Vilket bevis har du?
Ikväll ska ni få se beviset.
Först experimenterade jag bara med döda djur,
sedan ett människohjärta som jag fick att slå i tre veckor.
Men nu
tänker jag rikta den strålningen mot denna kropp
och ge den liv.
Tror du verkligen att du kan ge döda liv?
Denna kropp är inte död.
Den har aldrig levat.
Jag skapade den.
Jag skapade den med mina egna händer av kroppar jag tog ur gravar,
från galgen, varsomhelst!
Se efter själv.
Ni också.
Död, eller hur?
Vilken anblick, eller hur?
En galen man, tre mycket sunda åskådare.
- Är allt klart? - Ja!
Hämta batterierna.
Titta. Den rör sig.
Den lever. Den lever.
Den lever.
Den rör sig. Den lever.
Åh, den lever! Den lever!
- Den lever! - Henry, för Guds skull.
För Guds skull!
Nu vet jag hur det känns att vara Gud!
Henry mår bra men är mycket upptagen.
Han sa att han skulle ta kontakt med er snart.
Oroa er inte, baron. Han är hemma om några där.
Ni har ordnat det fint, va?
Tror ni att jag är en idiot?
Det är jag inte.
Även en enögd kan se att något är galet.
Och jag har två ögon.
- Nå, vad är det som pågår? - Ni misstar er.
Hur är det med min son? Vad håller han på med?
Han bara fullbordar sina experiment.
Varför håller han till i en gammal förfallen väderkvarn
när han har ett fint hus, ett badkar,
god mat och dryck och en söt flicka att komma tillbaka till?
Kan ni förklara det?
- Baron, ni förstår inte. - Jag förstår utmärkt.
Det är en annan kvinna, och ni vågar inte berätta för mig.
Just snygga experiment.
- Ni misstar er. - Hur vet du det?
Ursäkta, Herr baron, borgmästaren.
- Be honom att gå. - Han säger att det är viktigt.
Inget borgmästaren säger kan vara viktigt.
God dag, Herr baron. Fräulein.
Vad vill ni?
Är det problem så vill jag inte höra. Jag har nog med såna.
Det är inget problem, sir.
Vadå "inget problem"? Jag har massor av problem.
Jag tog med de här blommorna.
Tack, Herr Vogel.
Både privat och officiellt som borgmästare...
Ja, ja, vi vet, men vad vill ni?
Vad jag vill veta är, när står bröllopet?
Om inte Henry tar sitt förnuft tillfånga, blir det inget bröllop.
Men Herr baron, byborna har redan gjort förberedelser!
Be dem att låta bli.
Åh, men en så skön brud.
En sån fin ung man, sin far upp i dagen.
- Gud förbjude! - Men sir, allt är förberett!
Jag vet. Upprepa det inte, idiot.
Inget att gråta över.
Adjö, miss Elizabeth.
- Adjö, Herr Moritz. - Adjö, Herr Vogel.
Adjö, Herr baron.
Skönt att bli av med er.
Där ser ni hur det är.
Hela byn får vänta.
Bruden får vänta.
Och jag får vänta.
Henry ska komma hem, om jag så ska hämta honom själv.
- Nej, baron. - Vadå "Nej"?
- Tänk på hans arbete. - Nonsens!
Tänk på hans bröllop.
Det finns en annan kvinna,
och jag tänker hitta henne.
Kom och sätt er, doktor.
Ni måste ha tålamod.
Väntar ni er perfektion vid första försöket?
Ditt kreatur borde hållas inlåst!
Han kommer att visa sig farlig, sanna mina ord!
Farlig?
Stackars gamle Waldman.
Har ni aldrig velat göra något farligt?
Hur skulle det gå om ingen försökte tränga in i det okända?
Har ni aldrig velat se bortom molnen och stjärnorna,
eller veta vad som får träden att knoppas,
och vad som gör mörker till ljus?
Men om man säger det tror folk att man är galen.
Om jag kan upptäcka bara en av dessa saker,
vad evigheten är, till exempel,
fick de gärna kalla mig galen!
Du är ung, min vän. Framgången har berusat dig.
Vakna och se nyktert på saken.
- Vi har ett monster vars hjärna... - Vars hjärna måste få tid att utvecklas.
Det är en fullt frisk hjärna, doktor.
Det borde ni veta. Den kom från ert eget laboratorium.
Hjärnan som stals från laboratoriet var en brottslings hjärna.
Nåja, det är ju bara död vävnad.
Det kan bara komma ont av det här.
Din hälsa bryts ned om du framhärdar med denna galenskap.
Jag är fullt tillräknelig, doktor.
Du har skapat ett monster, och det kommer att förgöra dig!
Tålamod.
Jag tror på monstret, som ni kallar det,
och om ni inte gör det får ni lämna mig ifred.
Men tänk på Elizabeth, din far.
Elizabeth tror på mig.
Min far tror aldrig på någon.
Jag måste experimentera vidare.
Kom ihåg att han bara är några dagar gammal.
Hittills har han bara vistats i mörker.
Vänta tills jag för fram honom i ljuset.
Här kommer han.
Vi släcker lyset.
Kom in.
Kom in!
Sätt dig.
Sätt dig!
Där ser ni. Det förstår.
Titta.
Var försiktig, Herr Frankenstein! Var försiktig!
Skärma av ljuset!
Sätt dig.
Gå och sätt dig.
Det förstår nu. Underbart.
Frankenstein! Frankenstein! Var är det? Var är det?
Tyst, idiot!
Bort med facklan!
Fort!
Hämta repet. Fort!
Sluta sparka!
Ner i källaren med honom!
Skjut det! Det är ett monster!
Tyst!
- Lyd! - Du drar hit hela trakten!
Undan! Han är stark som 10 man.
Det är galenskap. Får jag den där.
Undan, Fritz.
Låt det vara.
Lyssna! Vad var det?
Det är Fritz!
Kom, doktor. Fort.
Undan.
Undan. Undan.
Fort. Fort!
Han hatade Fritz. Fritz plågade honom jämt.
Såja. Lugna dig.
- Vad kan vi göra? - Döda honom, som man dödar ett vilddjur.
Vi måste övermanna honom först. Ge mig en spruta.
- Det är mord. - Det är vår enda chans.
Om några minuter tar han sig ut. Kom. Skynda på.
- Har du den? - Ja.
Här är den. Mycket stark dos.
- 33 milligram. - Bra.
Du står där. När han går mot dig sticker jag sprutan i hans rygg.
Ja.
- Klar? - Ja.
Tillbaka. Undan!
Dr Waldman? Dr Waldman!
- Är ni skadad? - Nej, ingen fara.
Gå och se vem som knackar.
Vad pågår här?
Elizabeth och din far är på väg hit.
- Släpp inte in dem. - För sent.
De får inte se det där. Hjälp mig fort.
Fort.
Ner hit.
Skynda dig upp och torka blodet av ansiktet
-innan din far och Elizabeth är här. - Ja.
Märkligt ställe för min son att bo på, får jag säga.
- Är det huvudingången? - Ja,
Nåja,
jag gillar det inte, men vi prövar.
Men, det...
Det verkar inte finnas någon här.
Åh!
Jösses!
Vilket ödsligt ställe.
Försöker du bränna ner stället? Vad är det där?
Vad är det med dig?
Du ser ut som sparkad av en häst.
- Var är Henry? - Tja...
- Nå? - Han får inte störas just nu.
Jaså inte? Det ska jag nog ändra på.
Victor, var är han?
Det här stället verkar göra folk galna. Jag...
Milda himlar, vem är det där?
Ursäkta mig. Jag är dr Waldman.
Jaså? Jag är baron Frankenstein.
Ni kanske vet vad allt det här handlar om.
Själv har jag ingen aning.
Jag råder er att ta med Henry härifrån genast.
Varför tror ni att jag är här egentligen?
Var är du, min kära? Jaså, där är du.
Vi går in och ser vad som finns där uppe.
Det vete tusan hur jag ska komma uppför trapporna.
Hjälp mig lite, bara.
Låt dem vara.
Inga trappräcken heller.
Signe honom. Hur långt är det?
Kom in.
- Henry. - Elizabeth.
Henry!
Victor, dr Waldman, kom fort!
- Kära du, vad har de gjort med dig? - Stackars Fritz. Det är mitt fel.
- Lägg honom på soffan. - Såja.
Åh, min pojke.
Tack.
Har ni någon konjak?
- Jag gjorde det. - Fort, fort.
Jag gör det där.
Såja. Drick nu. Drick det här.
Såja. Det var bättre.
Jag tar med dig hem, Henry.
Det går inte. Mitt arbete.
Och anteckningarna av experimenten?
Vi bevarar dem.
- Och... -Jag ser till att den avlivas smärtfritt.
- Nej. - Jo. Jag tar hand om allt.
Stackars Fritz. Det var mitt fel.
Såja, Henry. Du kan inte göra mer.
Du måste komma hem tills du blir bra igen.
Du mår bättre när du kommer härifrån.
Tisdag kl. 19.30
Noterar förhöjd motståndskraft.
Fler och starkare injektioner behövs.
Jag kommer att dissekera genast.
Det är himmelskt att vara hos dig igen.
Himlen var inte så långt borta, vet du.
Jag vet, men jag insåg det inte.
Mitt arbete...
Dessa hemska dagar och nätter.
- Jag kunde inte tänka på något annat. - Henry.
Du ska inte tänka på det där mer. Du lovade.
Okej. Låt oss tänka på oss.
När ska vi gifta oss?
- Låt det bli snart. - Så snart du vill.
I tre generationer
har dessa brandgula blommor burits vid våra bröllop.
Din farfars far bar den här, Henry.
Nästan som ny fortfarande, eller hur?
- Tack. - Och här.
Här är en som gör marskalken ännu stiligare.
- Tack, sir. - För trettio år sedan
satte jag den här på din mors huvud.
Idag gör du mig lycklig genom att göra likadant med Elizabeth.
Jag hoppas att om 30 år
kommer er son att fortsätta traditionen.
Hur vore det med en drink? Korn nu.
Min farfar köpte det här vinet och lagrade det.
Min farmor lät honom aldrig dricka av det.
Signe henne. Skål för er lycka och välgång.
Har alla fått vin? Dåså.
Skål för en son i släkten Frankenstein.
En son i släkten Frankenstein.
Skål för unge Frankenstein.
Varsågod, Hyde.
Ge tjänarna champagne. Det här förstår de inte att uppskatta.
Nåja, nåja.
Drick ur, bara. Det mår ni bra av.
- För släkten Frankenstein. - För släkten Frankenstein.
Tack.
Nu kan ni fortsätta med arbetet.
Hör på dem.
Pojkarna och flickorna har roligt.
Märkligt hur vänliga folk kan bli
efter några flaskor öl.
- Imorgon bråkar de igen. - Säkert.
De ropar på er, baron.
- Jag måste väl visa mig. - Håll ett litet tal.
- Tystnad ! - Tack så mycket allihop.
Jag är glad att se er alla, och jag hoppas att det finns gott om öl.
I annat fall finns det mer att hämta.
Stanna här, Maria. Jag ska vittja mina fällor.
Sen går vi till byn och har roligt, va?
- Du kommer väl snart, pappa? - Jadå,
Om Hans kommer, säg att jag snart är hemma.
Pappa, vill du inte stanna och leka lite med mig?
Jag hinner inte. Stanna här och lek med kattungen.
- Hej då, pappa. - Hej då.
Var en snäll flicka nu.
Såja, misse.
Vem är du?
Jag heter Maria.
Vill du leka med mig?
Vill du ha en blomma?
Du får dem, så tar jag de andra.
Jag kan göra en båt.
Ser du hur mina flyter?
Nej, du gör mig illa! Nej!
De roar sig verkligen, eller hur?
Henry.
Elizabeth.
Så vacker du är. Men du borde inte vara här.
Jag måste träffa dig en stund.
Vad är det?
- Kan ni lämna oss ett ögonblick? - Givetvis.
- Vad är det? - Jag är glad att du är välbehållen.
Välbehållen? Givetvis. Men du ser orolig ut.
- Är något på tok? - Nej.
Nej, jag var bara dum. Det var ett infall.
- Inget är på tok. - Såklart inte.
Henry, jag är fruktansvärt rädd.
Var är dr Waldman? Varför är han försenad?
Han är alltid försenad. Han kommer snart.
Något kommer att hända.
Jag känner det.
- Jag kan inte glömma det. - Du är bara nervös.
All uppståndelse och alla förberedelser.
Nej, det är inte det.
Jag har känt det hela dan.
Något kommer emellan oss.
Jag vet det. Jag vet det!
Sätt dig och vila. Du ser så trött ut.
Om jag kunde göra något för att rädda oss.
Från vadå, kära du?
Jag vet inte. Om jag bara kunde glömma det.
Jag skulle dö om jag förlorade dig nu.
Förlora mig? Jag ska alltid vara hos dig.
Lovar du det? Är du säker?
Jag älskar dig så.
Jag lovar.
Så vacker du är.
Henry! Henry!
- Vad är det? - Henry! Henry!
- Henry! Dr Waldman! Dr Waldman! - Vad är det med honom?
- Henry, lämna mig inte. - Stanna här, älskling.
Henry. Henry!
- Dr Waldman har mördats i tornet. Monstret?
Han har spridit skräck bland bergen.
Han är i huset.
Han är på övervåningen!
Herregud!
Det är i källaren.
Det är Elizabeth. Kom.
Öppna dörren!
Elizabeth.
Var är det?
- Låt det inte komma hit. - Nej, nej, älskling.
- Låt det inte komma. - Det är bra nu.
- Låt det inte komma hit. - Det är bra nu, älskling.
Titta! Titta, Maria!
- Tystnad! - Tystnad!
Tystnad. Vad är det?
Maria, hon har drunknat.
Stackars man, varför tog du hit henne till mig?
Hon blev mördad.
Tystnad! Jag ska se till att rättvisa skipas!
Vem gjorde det?
- Hur mår Elizabeth? - Jag vet inte.
Hon är fortfarande yr. Hon bara tittar på mig men säger inget.
- Det gör mig galen. - Lugn, gamle vän. Hon blir bra.
- Vår bröllopsdag. - Lugn.
Ert bröllop blir bara uppskjutet högst en dag.
- En dag? Det tvivlar jag på. -Vad menar du?
Vi kan inte fira bröllop så länge min hemska skapelse lever.
Jag skapade honom med dessa händer, och dessa händer ska döda honom.
- Jag måste hitta honom. - Jag följer med.
Nej. Stanna här och se efter Elizabeth.
Jag lämnar henne i din vård, vad som än händer.
Förstår du? I din vård.
Tystnad!
Ludwig, du söker igenom skogen. Det där är din grupp.
- Vi ska hitta honom. - Tystnad!
Herr Frankenstein, ni söker igenom bergen.
De följer med er.
Jag leder den tredje gruppen vid sjön.
Kom ihåg.
Ta honom levande om ni kan, men framförallt, ta honom!
Tystnad!
Sök igenom varenda ravin och skreva,
monstret måste hittas!
- Är ni redo? - Ja!
Tänd facklorna och gå!
- Stanna! - Stanna, män.
Frankenstein, bergen, Ludwig...
Mot sjön, den här vägen!
Följ mig!
Kom igen, pojkar. Håll ihop.
Ni söker där nere. Ni andra följer mig.
Gå den vägen!
Den här vägen! Den här vägen!
Herr Frankenstein! Herr Frankenstein!
Kom, män. Skynda på. Den här vägen.
Vilken väg?
Vilken väg tog han?
Hans, vilken väg tog han? Berätta!
- Ditåt. - Stanna här och ta hand om honom.
Ni andra följer mig. Kom, fort!
Skynda på!
Nej, kom tillbaka. Den här vägen!
Herr Frankenstein!
Herr Frankenstein! Var är ni?
- Han är nog här uppe. Kom. - Följ honom.
Följ honom. Fort!
Hallå!
Där borta.
Eld. Eld!
Hjälp! Hjälp!
Lyssna!
- Hjälp! - Det är Frankenstein.
Ditåt!
Ditåt. Skynda på!
Där! Släpp loss hundarna!
Skynda på!
En gång till.
Där är han! Mördaren!
Döda honom!
Frankenstein?
Bär honom till byn, ta honom hem.
Bränn ner väderkvarnen!
Bränn ner väderkvarnen. Bränn ner den.
- Har du det? - Ja. Skynda på.
Skynda på.
Tysta.
Knacka på, då.
Nå, vad är det fråga om?
Vad vill ni?
Vad är det här?
Ursäkta, Herr baron,
vi tänkte att mr Henry kanske ville ha ett glas av hans farfars mors vin.
Fin gammal dam, min farmor.
Mycket förutseende av henne att hindra att min farfar drack upp det här.
Henry behöver inte det här.
Som jag sa tidigare säger jag igen.
Skål för en son i släkten Frankenstein.
Verkligen, sir. Vi hoppas det.
Slut
Swedish